- Heil Hitler.
- Indy! Här!
Vi har mött sten!
- Rensa den.
Kom igen, hitta kanterna.
-Bra, bra, bra.
- Ser du, Indy? Ser du?
- Okej, sätt in hävstängerna.
- Som ett lag, pojkar! Som ett lag!
- Tryck!
- Få in dem där.
In med dem.
Bra, bra, så ja.
Akta tårna.
- Försiktigt, försiktigt!
- Förlåt, Indy.
- Indy...
varför rör sig golvet?
- Ge mig din fackla.
Ormar.
Varför måste det vara ormar?
- Asps.
Mycket farliga.
Du får gå först.
- Om du försöker fly till fots,
så är det öken tre veckor åt alla håll,
så var snäll och ät något.
Jag måste be om ursäkt för deras sätt att behandla dig.
- Ja. Vems idé var det?
Ingen mat, inget vatten.
Vad är det för slags folk, dina vänner?
Vid denna tidpunkten och platsen är de ett nödvändigt ont,
för att jag ska kunna utföra mitt jobb.
De är inte mina vänner.
Men, med de rätta kontakterna,
till och med på denna sidan jorden,
så är vi inte helt ociviliserade.
- Den är vacker.
- Jag skulle väldigt gärna se dig i den.
- Det kan jag tänka mig.
Okej.
Vad har ni att dricka häromkring?
- Vi har inte gott om tid.
Snart kommer de och gör dig illa,
och jag kommer inte att kunna stoppa dem,
om du inte kan ge mig någonting
att lugna dem med.
Någon, eh, liten information...
som jag kan använda för att skydda dig.
- Jag har redan berättat allt jag vet.
Jag är inte lojal mot Jones.
Han har bara ställt till med trubbel för mig.
- Marion, du är vacker.
- Jag tror inte vi behöver något förkläde.
- Stadigt.
Stadigt.
Ner...
Försiktigt, försiktigt!
Är du okej, Indy?
Lungt nu, pojkar. Stilla, stilla!
Jag sa ju att du skulle klara det.
- Sallah, kom ner nu!
- Häll upp du.
Åh, den var bra.
- Hoppsan.
- Vad är det här för någonting, Rene?
- Jag växte upp med det.
Det är min familjs märke.
- Jaha... nu måste jag gå, Rene.
Jag gillar dig, Rene, väldigt mycket.
Vi kanske träffas någon gång under andra omständigheter.
- Vi träffas igen, Fräulein.
Ni amerikaner, är alla lika dana.
Ni klär alltid upp er vid fel tillfällen.
Så...
vad ska vi tala om?
- Okej... upp med den!
Stilla!
- Du är lika envis som flickan.
- Du tycker för mycket om henne, tror jag.
- Dina arkeologiska metoder är för primitiva för mig.
Du skulle använda en bulldozer för att hitta en... porslinskopp.
Shliemann! Väck dina män!
- Indy, facklorna är på väg att ta slut.
- Gå du, ta dig upp härifrån.
Sallah!
- Hallå!
Hallå!
Men, Dr. Jones, vad i hela friden gör du
på ett så otrevligt ställe?
- Att du inte kommer ner! Så visar jag dig!
- Tack min vän,
men jag tycker att vi har det väldigt bekvämt här uppe.
Det stämmer väl, eller?
Ja vi har det väldigt bra här uppe.
Så, ännu en gång, Jones,
det som för en liten stund var ditt, är nu mitt.
Vilket passande slut på ditt livs ansträngningar.
Du kommer att bli ett permanent tillägg
till detta arkeologiska fynd.
Vem vet?
Om tusen år kanske till och med du är värd något.
- Helvetes jävlar.
- Jag är ledsen, men vi måste dra oss nu, Dr. Jones.
Vi har priser att hämta i Berlin.
Men jag vill inte lämna dig
där nere helt ensam.
- Slemmiga gris, låt mig gå!
Sluta!
- Marion!
Håll i dig.
Tappa inte...
- Indy! - Tappa inte taget!
Marion, Jag kommer! Jag kommer! Jag kommer!
- Förrädare! Ta händerna från mig!
Ormar!
Vid dina fötter!
- Flickan var min!
- Vi har ingen nytta av henne.
Endast vårt uppdrag för führern spelar någon roll.
Ibland undrar jag, Monsieur,
om du alltid kommer ihåg det.
- Det var inte menat, chérie.
- Era jävlar! Ni ska få för detta!
- Indiana Jones...
adieu.
- Nej!
- Ta denna.
Vifta med den mot allt som slingrar sig.
- Tack.
Herre Gud, hela stället slingrar sig.
Indy!
- Aj! Jesus!
Var har du fått denna ifrån? Från honom?
- Jag försökte fly.
Jag fick ju ingen hjälp av dig.
- Hur hårt försökte du?
- Och var fan var du någonstans?
- Akta, akta.
- Vad gör du?
- För elden!
- Hur fan ska vi ta oss ut härifrån?
- Jag jobbar på det! Jag jobbar på det!
- Vad du än gör, gör det fortare.
Vart ska du?
- Genom väggen där.
Gör dig redo att springa, vad som än händer med mig.
- Vad menar du med det?
Indy!
Fan! Du får inte lämna mig ensam här nere!
Indy!
- Nu gäller det!
Gör dig redo!
- Indy, facklan är slut!
Indy?
- Marion!
Titta. Titta.
De tänker flyga ut den härifrån.
När de lastar på arken,
ska vi redan vara på planet.
- Ah, monsieur, låt oss skåla för vår framgång i öknen.
För arken.
- När vi är mycket långt här ifrån
- Det får gå.
- Hallå, du... kom hit!
Kom hit!
- Indy!
- Stanna vid arken! Stanna vid arken!
- Se upp!
Herre Gud.
- Marion.
- Här inne! Här uppe!
Indy, come on!
- Håll i dig!
- Akta dig! Den kommer att sprängas!
Den har fastnat! Indy!
Jag får inte upp den!
Den har fastnat!
- Vrid den! Vrid den! - Den har fastnat!
- Vrid den där!
Strunta i det! Backa undan! Backa undan!
- Få iväg arken härifrån ögonblickligen.
Sätt den i en bil.
Vi får flyga den ifrån Kairo.
Och Gobler, jag vill ha massor av skydd.
- Jones.
- Herre jösses, mina vänner,
Jag... jag är så glad att ni inte är döda!
Indy, Indy, vi har inte tid.
Om du fortfarande vill ha arken,
den lastas på en lastbil till Kairo.
- Lastbil?
Vilken lastbil?
- Då kör vi!
- Ta dig tillbaks till Kairo.
Ordna en transport åt oss till England-
båt, flygplan, vad som helst.
Vi träffas på Omars.
Vänta på mig.
Jag sticker efter lastbilen.
- Hur?
- Jag vet inte.
Jag hittar på efter hand.
Usch!
- Där är han!
Idiot! Idiot!
- Allting har blivit ordnat till slut.
- Arken?
- Den är ombord.
Ingenting fattas, nu när du är här.
Eller det som är kvar av dig.
- Litar du på de här killarna?
- Ja.
Mr. Katanga.
Mr. Katanga, det här är mina vänner.
De är min familj.
Jag kommer att få höra det, ifall de inte behandlas väl.
- Min hytt är deras.
Mr. Jones...
Jag har hört mycket om er, sir.
Ni ser ut precis som jag har föreställt mig.
- Hej då.
- Se efter varandra.
Jag saknar er redan.
- Du är en bra vän.
- Sallah.
Den var till Fayah...
den var till dina barn...
och denna är till dig.
Tack så mycket.
"- En engelsk stjärna är en flygande själ"
"Fri som en bergsfågel"
"Hans energiska knytnäve ska vara redo..."
"...en diktator..."
- Vart tog du vägen?
- Jag städar upp.
- Var fick du tag på den?
- Av honom.
- Vem honom?
- Katanga.
Jag har känslan av att jag inte är den första kvinnan
som reser med de här piraterna.
- Den är förtjusande.
- Jasså?
- Ja.
- Verkligen?
- Ja.
- Vad sa du?
- Vänta... jag behöver ingen hjälp.
- Det vet du att du gör.
Du är inte samma man som jag kände för tio år sedan.
Det är inte åren, gumman, det är sträckan.
- Du är...
- Snälla, jag behöver ingen sjuksyster.
Jag vill bara sova - Var inte ett sådant barn.
- Marion, låt mig vara ifred.
- Vad är det här? - Gå din väg.
Ja, det gör ont.
- Jamen fan, Indy, Var gör det inte ont?
- Här.
Här.
Här är det inte så illa.
Här.
- Jones...
Jones?
Vi verkar aldrig få en chans, eller hur?
- Vad är det?
- Motorerna har stannat.
Jag ska kolla varför.
Vad händer?
Vi har mycket viktiga vänner.
- Jäkla skit.
- Jag skickade en kille efter er.
Du och flickan måste försvinna.
Där finns ett ställe i lastutrymmet.
Kom igen, gå, gå, gå.
Kom igen, gå, min vän, gå.
- Var är Dr. Jones?
- Vad är det frågan om?
Släpp!
Du rör mig inte.
- Hur blir det med Jones?
- Inte ett spår ännu, sir.
- Jones är död.
Jag dödade honom.
Vi hade ingen användning för honom.
Flickan däremot, har ett visst värde dit vi ska.
Jag får ett bra pris för henne.
Herr Överste, lasten som ni har tagit-
om det är ert mål, försvinn med den,
men lämna flickan åt oss.
Det skulle minska förlusten på den här resan.
- Vilde!
Du är inte i position att be om någonting.
Vi tar vad vi vill.
Och sedan bestämmer vi-
om vi spränger ert skepp från vattnet.
- Flickan åker med mig.
Hon blir en del av min ersättning.
Jag är säker på att er führer inte misstycker.
Om hon inte behagar mig,
så får ni göra vad ni vill med henne.
- Då ödslar jag ingen mer tid på henne nu.
- Ursäkta mig.
- Jag hittar inte Mr. Jones, kapten.
Jag har letat överallt.
- Han måste vara här någonstans.
Leta igen.
- Jag har hittat honom. - Var?
- Där.
- Altaret är förberett enligt
era instruktioner, sir.
- Bra.
För dit arken direkt.
- Monsieur...
Det känns inte riktigt bra med tanken på
denna... judiska ritual.
Är du säker på att det är nödvändigt?
- Låt mig fråga dig:
Hade det känts bättre för dig att öppna arken i Berlin,
framför din führer?
Och inte förrän då, få reda på
om de heliga bitarna av budorden är där?
Och inte förrän då, få reda på ifall
du har klarat ditt uppdrag,
att hämta hem den enda riktiga arken?
- Hallå!
- Jones.
Jones!
- Jag tänker spränga arken, Rene.
- Din envishet förvånar till och med mig.
Du kommer att ge legosoldater dåligt rykte.
- Dr. Jones...
du tror väl inte att du kan rymma från den här ön.
- Det beror på hur vi kan komma överens.
Det enda jag vill ha är flickan.
- Om vi vägrar?
- Då får er führer ingen leverans.
- Okej, backa undan.
Allihop, backa undan.
Backa undan.
Okej, Jones.
Du vinner!
Spräng den i bitar.
- Ja, spräng den i bitar!
Spräng den tillbaks till Gud.
Hela ditt liv har du tillbringat
på jakt efter arkeologiska reliker.
Inuti arken finns skatter bortom dina vildaste ambitioner.
Du vill se den öppen lika mycket som jag.
Indiana...
vi passerar bara genom historien.
Detta...
Detta är historien.
Gör som du vill.
- Marion, titta inte på det.
Stäng ögonen, Marion.
Titta inte på det, vad som än händer.
- Det är vackert!
- Indy?
- Titta inte, Marion!
Håll ögonen stängda!
Marion.
- Du har gjort ditt land en stor tjänst, och vi tackar dig
och vi hoppas att du fann belöningen tillfredställande.
- Åh, pengarna är bra.
Men situationen är totalt oacceptabel.
- Jaha, mina herrar,
Då ska vi väl vara klara här.
- Var är arken?
- Jag trodde vi var klara med det.
Arken är någonstans, väldigt säker.
- Från vem?
Arken är en källa av onämnbar kraft
och den måste undersökas.
- Och det kommer den att bli, jag försäkrar er, Dr. Brody,
Dr. Jones.
Våra bästa män arbetar med det just nu.
- Vilka?
- Våra bästa.
- Hallå, vad hände?
Du ser inte så glad ut.
- Idioter. Byråkratiska idioter.
- Vad sa de?
- De vet inte vad de har där.
- Men jag vet vad jag har här.
Kom igen.
Jag bjuder på en drink.
Du vet...
en drink?
HEMLIGT FÅR EJ ÖPPNAS